Незаймана в панчохах
![Незаймана в панчохах](/img/content/i21/21033.jpg)
Ось і минули перші два тижні з початку нового навчального року. Теперішні школярі та студенти разюче відрізняються від своїх «колег», якими ті були років десять тому. Й не тільки наявністю мобільних телефонів та ноутбуків. Кожній епосі — свою освіту. Авторка цих рядків застала в середині 90–х цікавий період розшарування середніх шкіл на рядові та елітні. Я сама ходила найматися в один терміново зліплений із нічого ліцей для «крутих», пропонуючи там послуги викладача давньогрецької мови. Керівництво ліцею так квапилося набрати до викладацького складу найбільших «екзотів», що взяло мене без жодної програми чи попереднього тестування. Це була, звісно, чистої води авантюра. Пам’ятаю, як з директорського кабінету виходив тоді щасливий учитель есперанто (він отримав роботу), а під дверима своєї черги чекали я та ще один священик. Батюшка сердито блимав на мене оком, побоюючись, як би хто не перебив у нього латину. Бідні діти, на голови яких звалились відразу стільки можливостей, — чи пам’ятають вони ще, що «офіс» означає давньогрецькою «змія»? Але лірику — набік. Сьогодні «УМ» згадує, якою була освіта в Києві до революції. І починає з найменших вихованців — із тих, хто ходив до дитячих садочків.