Богдана Павличко: Я люблю Україну, але в сучасному руслі
![Богдана Павличко: Я люблю Україну, але в сучасному руслі](/img/content/i39/39805.jpg)
Доньці літературознавця Соломії Павличко та онуці літературних класиків Дмитра Павличка і Павла Загребельного закономірно передрікали гуманітарне майбутнє. Поза тим Богдана Павличко лише одного разу спробувала піти родинною стежкою — переклала українською роман американського письменника Джека Керуака «На дорозі».
Поезія життя на сцені театру
![Поезія життя на сцені театру](/img/content/i39/39706.jpg)
Про цю виставу стало відомо менше ніж за тиждень до прем’єрного показу, але ті, хто прийшли до театру «Сузір’я» наступного після анонсу ранку, лишилися ні з чим — квитки вже розкупили. Цей спектакль донька Ади Роговцевої, акторка і режисер Катерина Степанкова, планувала поставити ще рік тому, але тоді в сім’ю прийшло горе — помер син і брат Костянтин.
Сім сучасників Євгена Сверстюка
Ахтем Сеітаблаєв: Якщо Наталі Портман чи Шарліз Терон приїдуть зніматися до татарина — про це напишуть усі
![Ахтем Сеітаблаєв: Якщо Наталі Портман чи Шарліз Терон приїдуть зніматися до татарина — про це напишуть усі](/img/content/i38/38975.jpg)
Цьогорічний фільм «Хайтарма» міг би стати сенсацією. З різних причин. Це перший фільм про кримських татар і їхню депортацію із Криму 1944 року. І водночас — це надзвичайно якісний фільм, в якому, як це не парадоксально для сучасного українського кіно, гармонійно поєдналися всі складові: і сценарій, і робота акторів (не лише виконавців головних ролей, а й тих, чиї обличчя з’являються у масових сценах), і декорації, і музика, і спецефекти, і велика ідея.
По чтиво в «Комору»
Скільки б в Україні не відбувалося книжкових заходів, а все одно ось уже два десятиліття пожвавлення вітчизняного видавничого й літературного процесів спостерігається традиційно наприкінці літа — на початку осені, напередодні Форуму видавців у Львові.
Хто замінить котигорошків і попелюшок?
![Хто замінить котигорошків і попелюшок?](/img/content/i38/38567.jpg)
Щовихідних молода мама Ірина Остапенко водить свого дворічного сина Артема на виставу до Полтавського академічного обласного театру ляльок. Таке часопроведення вона вважає цікавішим і кориснішим для дитини, аніж дозвілля біля телевізора. Поки що хлопчик із задоволенням знайомиться з пригодами Дюймовочки, трьох поросят, Лисички–сестрички і Вовка–панібрата. Але надалі, говорить Ірина, в репертуарі театру хотілося б бачити вистави сучасніші й реалістичніші, за творами сучасних українських авторів. Але чи можна розраховувати на появу подібних вистав в українських театрах для дітей?
Максим Кідрук: За кордоном позиціонуватиму себе як автора хороших трилерів. Без національності
![Максим Кідрук: За кордоном позиціонуватиму себе як автора хороших трилерів. Без національності](/img/content/i38/38542.jpg)
Можливо, колись про Максима Кідрука напишуть книжку чи знімуть фільм. І вони напевне будуть популярними, бо в усі часи людство цікавитиметься історіями успіху і вишукуватиме в них секрети і рецепти. Можливо, завдяки навчанню в Королівському технологічному інституті у Стокгольмі світогляд Максима Кідрука такий відмінний від питомо українського: 29–річний літератор чітко знає, ким він хоче бути і в якому напрямі йому слід рухатися. І ця стратегія направду спрацьовує: сьогодні Максим — автор шести книжок і єдиний «орендатор» незаповнених ніш української літератури — мандрівної прози і технотрилерів. До того ж ось уже три роки Максим заробляє на життя лише писанням. У нього дуже просте визначення письменницького успіху: «Чим більше людей прочитає твої книжки, тим кращий ти письменник». Менше ніж за рік було продано два наклади і додруковано третій останнього роману–технотрилера «Бот», і це лише початок — попереду переклади російською, німецькою і польською, а також масштабна осіння презентація нового технотрилера «Твердиня». «УМ» вдалося зустрітися з письменником у час його короткого приїзду до Києва, бо ж нині Кідрук переважно живе і працює в Москві.
«Я — та, хто йде, а не та, хто чекає»
![«Я — та, хто йде, а не та, хто чекає»](/img/content/i37/37880.jpg)
Якби не Анжеліка Рудницька і її бажання спробувати якісь нові формати в українській журналістиці, боюся, серед музичних уподобань підлітків 1990–х і «нульових» років українських виконавців майже не було б. Анжеліці з командою «Території А» вдалося довести, що українська музика є і що вона може бути дуже різною. Це було важливо — мати своїх «зірок», ходити на їхні концерти, передплачувати «Музичний тиждень» із постерами і першими дисками, які багато кому не було на чому слухати... Після тяжкої хвороби Рудницька, позбавлена можливості виходити в ефір як тележурналіст і як співачка на сцену, взялася апробовувати нові мистецькі царини ще завзятіше. Анжеліка почала створювати свої образотворчі роботи і виставляти їх у музеях України і світу, написала жіночий роман і книжку про життя Оксани Білозір, бере участь у телеефірах, проводить майстер–класи для дітей відомих українців і активно займається благодійною діяльністю. Ким почуває себе Анжеліка Рудницька насправді?
Олександр Ярмола: Наш альбом — це музична гайдамаччина
![Олександр Ярмола: Наш альбом — це музична гайдамаччина](/img/content/i37/37775.jpg)
Доки журналісти і завсідники соціальних мереж роздумували, на чий бік пристати після бурхливого розколу у, здавалось би, одній із найуспішніших рок–формацій України «Гайдамаки», оновлений гурт на чолі з Ярмолою й новий гурт Kozak System у складі колишніх «гайдамаківців» записали нові альбоми. Конфлікт почав забуватися, а в розколі всі змогли побачити позитивні паростки, адже на музичному ринку України відтепер аж два козак–рок–гурти.
Завтра у Києві буде презентовано перший альбом оновлених «Гайдамаків» під промовистою назвою «Годі спати!». Музиканти інтригують переліком закордонних і вітчизняних митців, які долучилися до створення нової платівки, записаної у Варшаві (серед них, приміром, колишній вокаліст No Smoking Orchestra Еміра Кустуріци Dr Nelle Karajlic, українка Каша Сальцова, майстер горлового співу з Сибіру Альберт Кувезін, канадський скрипаль–віртуоз Василь Попадюк та інші).