142 роки від дня народження Гната Хоткевича (1877-1938), українського письменника, актора, мистецтвознавця, режисера, бандуриста, композитора.
Організатор першого українського робітничого театру в Харкові (1906) та Гуцульського селянського театру (режисером якого деякий час був і Лесь Курбас); виступав з концертами як бандурист.
У 1927 році організував капелу бандуристів у Полтаві, з 1934 вів клас бандури в Харківському музично-драматичному інституті. У 1938 був заарештований і розстріляний органами НКВС. Твори Гната Хоткевича забороняли цензурні відомства трьох імперій: Російської, Австро-Угорської і Радянської.
Хоткевич з його безкомпромісністю і гострим відчуттям національного не вписувався в жодну схему. Чого варті лише думка, що «…страчуючи національність, чоловік тратить Бога в собі, тратить якийсь вищого типу регулятор, котрий досі направляв його діяльність… і від нього можна ждати усякої гидоти». Його самобутня особистість ніяк не уміщувалася на прокрустовому ложі «будівника комунізму».
А країна тим часом жила своїм повсякденним життям: килимарниці ткали килими «Переяславська рада», вишивальниці – вишивали «батька народів» товариша Сталіна, художники не жаліли олії та фарби на «доброго дідуся Леніна»; поети, захлинаючись, оспівували «мудре керівництво рідної партії». Хтось отримував кулю, хтось – орден на груди. Хоча друге аж ніяк не слугувало оберегом від першого.