Війна незабаром завершиться перемогою України – Дуда
Дуда також згадав спільне минуле України, Литви та Польщі у складі Речі Посполитої: >>
Знову — глава держави з різко негативним рейтингом. Знову гра владних політтехнологів на різке ідеологічне розмежування держави. Знову «фашистська загроза» та борці з нею — так було і в парі Ющенко vs Янукович. Знову ряджені провокатори (в «оригіналі» це була УНА Едіка Коваленка). Знову спроби не пустити активістів з областей на мітинги в Київ. Знову брехня й пересмикування у виконанні центрального телебачення. Влада — замість демонструвати європейське обличчя для підписання угоди про асоціацію з ЄС — лише повторює старі помилки кучмівського режиму, каталізуючи поділ виборців на їхні уявлення про «добро» і «зло», «біле» й «чорне». Знову бачимо злочинні накази МВС та підігрування міліції кримінальним «браткам», які грають на боці влади. Знову те саме скандування — «Банду — геть!», «Зека — за ґрати, і грати–грати–грати». От тільки повторити старе гасло «Свободу не спинити!» нинішні опозиційні мітингарі не поспішають з огляду на прочитання в ньому партійної прив’язки.
У 2002 році, за два роки до президентських виборів, була акція «Повстань, Україно!» для розминки — тепер «Вставай, Україно!», і знову об’єднують зусилля кілька великих опозиційних сил. Навіть намети міліціянти зносили за схожими схемами. Щоправда, тоді, у 2002–му, — глупої ночі, а тепер — удень.
От тільки десять років тому в опозиції завчасно виокремився єдиний кандидат. Принаймні Юлія Тимошенко підтримала Віктора Ющенка заздалегідь і не стала балотуватися. А рейтинг учасників першого туру Мороза й Кінаха був невисоким, аби вони стали на заваді головному «помаранчевому». А от тепер, хоча троє опозиціонерів і зафіксували домовленість про взаємонепоборювання і єдиного кандидата в другому турі виборів, очевидно, що Яценюк, Кличко і Тягнибок їстимуть один одного поїдом. Адже рейтинги в них співмірні, а амбіції — однаково високі. Ніхто не хоче поступатися, і кожен бачить єдиним кандидатом себе.
Здається, помилкою нинішньої опозиції є й те, що вона визнає лише саму себе, тобто робить ставку тільки на три парламентські сили. Це помітно звужує опозиційний фронт. Адже кількість невдоволених Януковичем набагато більша, ніж арифметична сума прихильників «Батьківщини», «УДАРу» і «Свободи». «Стороннім», по суті, залишають один варіант дій — приєднуватися до когось із трьох головних гравців. Дарма. Як показав 2004–й, лише із загальнонародним опозиційним фронтом можна розраховувати на перемогу.
Двадцять тисяч учасників опозиційного мітингу на Софійській площі — а саме стільки їх було, як здалося на око авторові цих рядків (а не 4,5 тисячi, як нарахувало МВС, і не 50 тисяч, як заявляли лідери опозиції) — це не зовсім та цифра, яка змусить Януковича злякатися. Але достатня, аби супротивники влади повірили у свої сили, у відроджене значення такого способу боротьби, як Майдан. У цьому сенсі важливо, що цього разу частка «проплачених» протестувальників порівняно з попередніми мітингами в Києві була невелика. Такими ще підстраховуються «УДАР» та «Батьківщина».
Щодо опозиції, то, звісно, влучно жартує український інтернет: мітинг хотів дізнатися ім’я єдиного кандидата в президенти, а дізнався про кретина–боксера з Білої Церкви. Вадима «Румина» Титушка, котрий бив журналістів — хоча, за задумом авторів провокації, вочевидь мав битися тільки зі «Свободою».
Якби егоїзму в трьох лідерів: Яценюка, Кличка, Тягнибока — було менше, Янукович почувався б не так комфортно і мав би значно менше надії на дієвість своїх сценаріїв виборів–2015. Можливо, «три богатирі» — якщо вони справді вболівають за перемогу над Януковичем — мали б відмовитися від претензій, зійтися на четвертому кандидаті, який не входить до їхніх партій, і почати розкручувати рейтинг саме цього ЧЕТВЕРТОГО. Він має бути авторитетним опозиційним лідером без обтяжливого «бекграунду». Зараз ще не пізно зробити ставку на такого кандидата, поки ще є час — більш як півтора року до виборів.
Луценко? Можливо. Не тому що найкращий, а тому що більш–менш нейтральний для всіх трьох партій, не гірший за Арсенія, Віталія та Олега, битий і поліпшений тюрмою. Начитаний, зрештою. З досвідом будівництва опозиційних партій і керівництва міністерством. Щоправда, і з алкогольним скандалом в аеропорту Франкфурта також.
Але якщо вже на те пішло, Юрій останнім часом поводиться не зовсім однозначно. Деякі моменти наштовхують на думку, чи не було умовою його амністування певне дистанціювання від вуличних акцій? Із «зони» на мітинг 7 квітня не поїхав (хоча його там чекали). 18 травня його в Києві теж не було (перенесена за кордоном операція — так, але ж подібні мітинги раз на рік бувають, можна було знайти сили). І ця дивна утопічна Четверта республіка з Романом Безсмертним...
З іншого боку, можливо, Луценко не хоче протиставляти себе «цим трьом» або самою своєю присутністю зменшувати їхню вагу...
Версій багато. І, попри ідеологічну подібність із виборами–2004, ці — що неофіційно стартували 18 травня 2013–го — все ж таки значно більш заплутані.
Дуда також згадав спільне минуле України, Литви та Польщі у складі Речі Посполитої: >>
Президент Володимир Зеленський записав привітання українців із 33-ю річницею Дня Незалежності України за кілька кілометрів від кордону з рф – у селі Могриця на Сумщині, поблизу річки Псел. >>
Прем'єр-міністр Індії Нарендра Моді заявляє про готовність його країни зробити свій внесок усіма можливими способами, щоб сприяти швидкому поверненню миру в Україні. >>
Лідери держав поклали іграшки до місця мультимедійного мартирологу «Діти» в Києві та вшанували пам'ять загиблих юних українців хвилиною мовчання. >>
Нардепи Верховної Ради проголосували за ратифікацію Римського статуту Міжнародного кримінального суду >>
Голова Служби зовнішньої розвідки Олег Іващенко переконаний, що ефективність української армії на полі бою напряму залежить від результативності дипломатії на міжнародній арені. >>