Довга дорога у вічність
![Довга дорога у вічність](/img/content/i2/2906.gif)
Васіль БИКАВ (Василь Биков) поза сумнівом є одним із найбільших письменників і мислителів сусідньої Білорусі. 19 червня білоруська (й не тільки) громадськість у всьому світі відзначала 80-ліття з дня народження Васіля Володимировича. А 23 червня сумна дата — рік, як Васіля Бикава не стало. Незадовго до своєї смерті письменник повернувся у рідний край з Чехії, де проживав останнім часом, повернувся, щоб залишитись зі своїм народом назавжди.
Останніми книгами Васіля Бикава були збірка «Пахаджане» (1999 р.), до якої увійшло два десятки «приповісток» — невеликих, мудрих і дотепних притч, своєрідних казок для дорослих; а також книга його спогадів «Довга дорога додому» (2003 р.) — гірка й сумна сповідь чесного чоловіка, якому випало жити у важкі й криваві часи. Однією з суттєвих деталей мемуарів видається та, що білоруський класик фактично не мав офіційної освіти — незакінчений художній технікум іще перед війною, та різні офіцерські курси, яких серйозно сприймати не хочеться. Але цей факт є і зайвим доказом могутності людського інтелекту, здатного шляхом самоосвіти піднятися до найвищих рівнів самоосмислення й осмислення дійсності.
Приповістка «Носороги йдуть» зі збірки «Пахаджане» (як і решта творів з цієї книги) відзначається компактним і ощадливим рівнем письма, а також істинами, важливими у пострадянський час не тільки для народу Білорусі. Думається, український читач також зрозуміє цей текст, оцінить образи і стиль, збагне його внутрішній зміст. І над рядками тексту іще раз пригадає собі славного, доброго й мудрого чоловіка на ім'я Васіль Бикав. Вічна йому пам'ять.