Золото Діамантової ліги виборола Ярослава Магучіх
Українська легкоатлетка Ярослава Магучіх здобула золото на етапі Діамантової ліги у стрибках у висоту. Етап проходить у місті Лозанна (Швейцарія). >>
Українці Сергій Гончар і Ярослав Попович гідно змагаються серед найкращих велогонщиків світу. (Фото РЕЙТЕР.)
Минулої неділі завершилася найпрестижніша багатоденна гонка професіоналів «Тур де Франс», в якій гідно виступили і двоє наших співвітчизників. У ці ж дні представницький український десант змагався на іншій багатоденці — у Китаї, уже з прицілом на майбутні Олімпійські ігри. Трохи раніше наші дівчата відзначилися двома медалями на молодіжному чемпіонаті Європи. Чим не привід поговорити про стан справ в українському велоспорті із головним тренером збірної України з гонок на шосе Андрієм Архаровим.
— Андрію Іллічу, в той час, як найсильніші велосипедисти світу змагалися в Європі, ви поїхали на інший бік земної кулі — до Азії. Що цікавого там відбувалося?
— Збірна України взяла участь у багатоденній гонці навколо озера Квінлейк, що в центрі Китаю, ще троє наших хлопців змагалися там у лавах своїх клубів. Чемпіон України Володимир Завгородній виступав за італійську «стайню», Богдан Бондарєв і Денис Костюк — за польську. Національну команду представляли чемпіон країни у гонці з роздільним стартом Сергій Матвєєв, Олександр Квачук, Юрій Метлушенко, Володимир Старчик, Олександр Шейдик і Максим Руденко.
— Як вирішується, хто з наших гонщиків у яких стартах бере участь?
— Найсильніший склад збірної ми можемо зібрати лише на чемпіонати України, Європи, світу й Олімпійські ігри. Решту часу наші кращі сили працюють на закордонні команди, з якими у них укладені професійні контракти.
— Ви, мабуть, уважно стежили за «Тур де Франс». Що показала цьогорічна гонка?
— Те, що у велоспорті серйозно взялися за боротьбу із вживанням заборонених препаратів. Я вважаю, що лише наш вид спорту займається цим по-справжньому. Наприклад, у скандальній справі мадридського доктора Фуентеса, який консультував спортивних «злочинців», із 200 допінг-проб на частку велосипедистів припало 50. Внаслідок цього німецька федерація не побоялася дискваліфікувати таку свою зірку, як Яна Ульріха, італійська — Івана Бассо, а от французька своїх пожаліла віддати на відкуп. Кримінальне розслідування ще триває, але довести провину непросто, якщо спортсмени одразу не зізнаються.
В інших же видах спорту — тиша, хоча з Фуентесом працювали відомі тенісисти і такі гранди футболу, як «Реал» і «Барселона». Тобто інші 150 імен Фуентеса залишилися загадкою. Щодо велоспорту це несправедливо.
— Дискваліфікації на гонщиків накладають саме національні федерації?
— Процедура така: Всесвітня антидопінгова агенція (ВАДА) знаходить «кримінал», внаслідок цього федерація країни карає свого спортсмена, а Міжнародний союз велосипедистів (UCI) може з цим погодитися або ні. Якщо ні, стосунки вони з’ясовують в арбітражному суді в Лозанні. Щоправда, зараз у цьому питанні існує доволі чітка позиція — дискваліфікація на два роки плюс виплата штрафу в розмірі річної зарплатні. Хоча можуть виявитися і якісь пом’якшувальні фактори.
Крім того, когось відсторонити від участі за власними мотивами можуть організатори конкретних перегонів. Наприклад, у Китаї їхала команда відомого іспанця Манчебо, яку не допустили до «Туру Іспанії».
— Вірите у провину Олександра Винокурова, якого на «Тур де Франс» спіймали на переливанні крові? Адже він — дуже досвідчений гонщик, і мав би розуміти, що його перевірятимуть.
— Думаю, він просто не очікував, що наука може «засікти» сліди цієї процедури. До речі, у Фуентеса цей казахстанець також «засвітився», а потім, очевидно, знайшов іншу лабораторію.
— Що змушує таких відомих спортсменів іти на подібні кроки?
— Мабуть, хочеться більшої слави, вищих гонорарів. У випадку з лідером команди «Астана» надто високою була ставка — перші особи держави й бізнесові кола Казахстану сподівалися, що Винокуров нарешті виграє «Тур де Франс» і прославить їх. Певно, і доктор запевнив, що ВАДА нічого не знайде.
— А з лідером «Туру» — данцем Расмуссеном — правильно вчинили, на вашу думку?
— Так. Якщо він заявив, що перебуватиме в одному місці, а потім чомусь опиняється в іншому і не може здати аналізи у позазмагальний період, то щось тут нечисто. І команда Расмуссена «Рабобанк» це зрозуміла. За той термін, що він уникає контролю — приблизно тиждень, можна приховати сліди вживання заборонених речовин, але ефект їхньої дії залишається. Однак загроза дискваліфікації змушує зізнаватися. Так вчинив, наприклад, відомий німець Ерік Цабель. Думаю, незабаром і Расмуссен усе розповість.
Вся еліта — 50 кращих зі світового рейтингу і 25 із європейського, а також ті, хто вже попадався на гарячому, — мусить повідомляти про своє місцеперебування на три місяці наперед. Це добре відомо нашим Гончару й Поповичу, а також успішним гонщикам на треку. Зараз таку процедуру виконують п’ятеро українців.
— Результати «Великої петлі» ви вважаєте закономірними?
— А як інакше? Все вирішили гори — хто зміг там перетерпіти, той і святкував перемогу.
— Як оціните виступ українців у Франції?
— Ярослав Попович чудово показав себе у гонці з роздільним стартом (четверте місце. — Авт.), чим раніше не відзначався. Непогано і в горах попрацював, хоча його козир — це не 20-кілометрові підйоми, а гірки довжиною 3-
Андрій Гривко для своїх 24 років, коли спортсмен лише переходить у клас професіоналів, їздить у «Про-турі» вже третій сезон. У нього ще все попереду.
— Попович міг розраховувати на вище місце?
— Якби він не працював на Контадора (переможця «Тур де Франс», колегу по команді «Діскавері ченнел». — Авт.), то міг би піднятися з восьмої загальної позиції на, скажімо, четверту або п’яту. Але ж у такому випадку «Діскавері» не виграла б генеральну класифікацію, а кому такий успіх потрібен?
— А інші українці могли б гідно виступати на змаганнях рівня «Тур де Франс»?
— Цілком. Ті ж Дмитро Грабовський, Руслан Підгорний, Михайло Халілов. Справа лише в тому, що їхні команди, визначаючи стратегію перегонів, роблять ставку на своїх лідерів і підбирають спортсменів, котрі на них працюватимуть.
— Якими козирями володіють наші кращі гонщики?
— У славнозвісного Сергія Гончара — це «розділка». До речі, сподіваюся, він знайде собі нову команду і ще мінімум рік представлятиме Україну на високому рівні. Розраховуємо на Гончара на Олімпіаді в Пекіні. Киянин Халілов, який виступає за Миколаїв, — яскраво виражений спринтер. Сергій Матвєєв, Володимир Дюдя, Юрій Кривцов перевагу віддають роздільним стартам, а Підгорний із Білої Церкви — багатоденним і груповим гонкам. Донеччанин Грабовський, чемпіон світу серед молоді у груповій гонці і Європи — у «розділці», — універсальний гонщик, як Попович. Ростуть професіонально чемпіон світу серед юніорів харків’янин Олександр Квачук, переможець Кубка світу донеччанин Костюк. У Китаї вони завершили гонку на восьмій і сьомій позиціях, тож резерв маємо доволі пристойний.
— Різниця у формулі проведення чемпіонатів світу і велогонок професіоналів доволі суттєва.
— Склад учасників відрізняється процентів на 60 за спеціалізацією гонщиків. І не триватиме ж чемпіонат світу три тижні — там розігрують медалі лише у груповому старті й «розділці». Саме «Тур де Франс» вважається найпрестижнішим змаганням, Олімпійські ігри і світові форуми йому поступаються, далі за рангом iдуть «Джиро д’Італія» й «Вуельта».
— Чи є в Україні можливість створити свою професійну команду, як це зробили Росія й Казахстан?
— Наразі у нас зареєстровані два континентальні клуби — донецький «ІСД» і «Нері», який спонсорують італійці. Вище за них стоять близько 30 професіональних континентальних клубів і 20 команд «Про-туру». До професіоналів нам треба дорости як за результатами, так і за фінансовими можливостями (бюджет 5-15 млн. євро на рік). А для цього треба мати потужного спонсора.
— Пане Андрію, наскільки поширеними зараз є заняття велоспортом в Україні?
— Дитячими школами ми охоплюємо практично всі регіони, а великими центрами з розвиненою інфраструктурою є Донецьк, Миколаїв, Харків, Хмельницький, Біла Церква; лідером жіночого велоспорту є Луганськ. На початку 1990-х років стався спад у підготовці велогонщиків, але потім ситуація поліпшилася, тож маємо постійне поповнення кадрів.
— Як велосипедисти визначають, хто займається на треку, а хто — на шосе?
— Трек у дитинстві корисний для усіх, бо на ньому розвивається техніка, він фактично вчить керувати велосипедом. Із часом більшість велосипедистів намагається перейти на шосе, адже там і більший престиж, і більші фінансові можливості, але не в усіх це виходить. Наші Матвєєв і Дюдя, австралієць Мак’юен й британець Уїггінс досягли вершин на треку, а потім стали змагатися й у шосейних гонках, суміщаючи обидва види.
— Де в Україні функціонують велотреки?
— Найкращий і єдиний у країні критий — у Львові. Відкриті у Сімферополі й Києві (той, що вже є пам’яткою архітектури зі столітньою історією) збираються реконструювати.
— Метою для спортсмена є потрапляння до професійних команд. Як цей процес відбувається?
— Спочатку гонщики приїздять на чемпіонат України від свого регіону, відбираються до збірних, у складі яких виступають на міжнародних змаганнях, де їх і відстежують менеджери солідних закордонних клубів. Наш інтерес полягає у досягненні українськими гонщиками високих результатів на міжнародній арені.
— Амбітні плани на чемпіонат світу чи Олімпійські ігри вже малюєте?
— За нашими зобов’язаннями — мусимо привезти з Пекіна медаль. А на світовому форумі, сподіваємося, хтось потрапить до шістки кращих. Торік Гривко став дев’ятим у роздільному старті.
— Наші професіонали не нехтують запрошеннями до збірної України?
— Ніколи жодних проблем із цим не виникало. Адже для спортсменів і їхніх клубів теж престижно виступити на чемпіонатах світу чи Олімпіадах.
— Питань із фінансуванням зараз немає?
— Профільне міністерство останні два роки повністю покриває витрати на всі наші заходи, а змагань ми проводимо чимало. Призери чемпіонатів України отримують стипендію, яка зростає із здобуттям титулу на закордонних стартах.
— Жіночий велоспорт відстає від чоловічого?
— За iноземні клуби виступають лише дві українки — Тетяна Стяжкіна з Миколаєва й киянка Олена Андрук. Хоча й Леся Калитовська, Любов Шуліка, Світлана Галюк вже встигли відзначитися медалями престижних змагань. На Олімпійських іграх виступатимуть дві наші представниці, хто саме — вирішуватиметься пізніше.
Українська легкоатлетка Ярослава Магучіх здобула золото на етапі Діамантової ліги у стрибках у висоту. Етап проходить у місті Лозанна (Швейцарія). >>
Українці змагатимуться у 17-ти із 22-х паралімпійських видів спорту, що є рекордом в історії нашої країни. >>
За 10 мільйонів гривень продала свою шаблю на аукціоні українська фехтувальниця, дворазова олімпійська чемпіонка Ольга Харлан. >>
У наступному сезоні в єврокубковій історії вітчизняних клубів має статися знакова подія. >>
Новий сезон в Українській прем’єр-лізі набирає обертів — разом зі стартовими перемогами «грандів» та претендентів на єврокубки вже є і перші сенсації. >>
Слідуючи командному девізу: «The will to win», у Парижі вітчизняні олімпійці показали волю до перемоги й здобули хороший медальний результат. >>