Золото Діамантової ліги виборола Ярослава Магучіх
Українська легкоатлетка Ярослава Магучіх здобула золото на етапі Діамантової ліги у стрибках у висоту. Етап проходить у місті Лозанна (Швейцарія). >>
Історична перемога Руслана Дмитренка на Кубку світу-2014 зі спортивної ходьби. (з сайта IAAF.com.)
— Руслане, свою перемогу на Кубку світу, що відбувся в китайському місті Тайцин, ви назвали дивом. Невже зовсім не розраховували на успішний для себе фініш?
— Звісно ж, було бажання завоювати медаль, тим більше що минулого року на аналогічних змаганнях, котрі проходили в Саранську, я зупинився за крок від п’єдесталу. А до старту в Китаї я активно готувався: взимку встановив національний рекорд на 5 тисяч метрів, а 20 км пройшов з особистим рекордом. Тобто було розуміння, що з таким часом можна розраховувати на п’яте-шосте місце. Утім вийшло так, що я переміг.
— Одного з ваших головних конкурентів — росіянина Олександра Іванова — судді дискваліфікували за порушення техніки ходьби. Скажіть, спортсмени часто наважуються переходити на біг?
— Насправді, щоб підбігти — потрібно вміти це робити. Я колись намагався експериментувати — в підсумку, лише збивається ритм ходьби. Власне, якщо намагаєшся перейти на біг, порушується техніка. Загалом же, елементи бігу — фаза польоту чи зігнуте коліно — проявляються в момент, коли суперники не справляються з темпом лідера.
— Ваш вид спорту вважається суб’єктивним, адже через три попередження за порушення техніки ходьби судді часто-густо знімають з перегонів когось із фаворитів. Скажіть, які «запобіжники» існують від суддівського, так би мовити, свавілля?
— Загалом, суддівська бригада — інтернаціональна, відтак «зацікавленості» в конкретному спортсмені у них не може бути. Кожен із арбітрів працює сам по собі: побачив порушення — виніс попередження. Важливо, що від одного судді спортсмен не може отримати більше одного попередження.
— А взагалі, порушення якось документуються?
— Усе фіксується на спеціальних бланках, де вказуються час, характер порушення та прізвище судді, котрий його зафіксував. Зрештою, ведеться спеціальна статистика по кожному ходоку, де можна побачити, хто конкретно з суддів фіксував порушення.
— Скільки попереджень отримали ви в своєму переможному заході?
— Відверто, то до цього Кубка світу я взагалі не отримував попереджень, а цього разу їх було аж два. Напевно, все тому, що була доволі висока швидкість.
— Цікаво, у повсякденному житті ви теж швидко ходите?
— Ні, повсякчас я рухаюся спокійно, розміреним кроком. Ходжу та відпочиваю.
— Не секрет, що у великих китайських містах досить сильно забруднене повітря. Як цей фактор вплинув на ваші перегони?
— Нам відверто пощастило, що в день змагань була дощова погода. Тоді як напередодні старту в місті було спекотно й стояв смог. Такі погодні умови зіграли нам на руку, дозволивши продемонструвати високий результат. Цікаво, що особливостей азіатського клімату ми взагалі не відчули.
— Загалом, чи мають вплив кліматичні фактори на ваші результати?
— Приміром на чемпіонаті світу в Москві, де, здавалося, схожий з Україною клімат, йти було дуже складно, адже змагальний день вийшов дуже спекотним. Тоді я отримав сонячний удар і на фініші втратив свідомість. А тут, в Азії, кажуть, що важкий клімат, але завдяки дощовій погоді йшлося набагато легше, ніж у Москві.
— На випадок спекотної погоди маєте якісь рекомендації щодо вживання рідини?
— Конкретних цифр немає. Особисто я дотримуюся наступного правила: на кожному колі, довжина якого традиційно складає 2 км, на пункті живлення п’ю воду. Щодо кількості випитої рідини, то все залежить від бажання організму. Водночас доводиться багато обливатися, аби остудити жар.
— Знана українська атлетка, котра спеціалізується на марафоні, Тетяна Гамера-Шмирко розповідала, що перед стартом дотримується спеціальної дієти, коли за три дні до забігу їсть одні макарони. А ви маєте якийсь особливий раціон?
— Про спеціальні дієти марафонців мені відомо. Спочатку, впродовж трьох днів, вони вживають лише білки, потім, стільки ж днів, вони їдять одні вуглеводи. Але для 20-кiлометрової дистанції така дієта не підходить. Вона працює на значно довших дистанціях. Її ефект проявляється після 30-го кілометра.
Власне кажучи, я ніколи не морочився з дієтами. Дотримуюся лише того, що не їм смаженого, солоного, перченого.
— До речі, а ви 50 км не ходите?
— Цю дистанцію я ще жодного разу не долав. У мене непогано виходить на 20 км, тому переходити на 50 км я наразі не хочу. До того ж там дещо інші особливості роботи.
— Які?
— Скажімо, я люблю швидку ходьбу — на 5, 10 км. Інші, хто не справляється зі швидкістю, вибирають довшу дистанцію. Завдяки своїй витривалості вони можуть компенсувати повільніший характер ходьби.
— Як швидко ви зрозуміли, що спортивна ходьба — це ваше покликання?
— Займатися спортом я хотів iз дитинства, коли починав грати у футбол. Утім, поступивши до Броварського спортивного училища, я зосередився на бігу, спеціалізуючись на одному та трьох кілометрах.
Але хороших результатів не було. І один із тренерів, помітивши мою пластику та витривалість, запропонував мені переключитися на ходьбу. Відтоді я й зосередився на цьому виді спорту, в якому з’явився результат.
— Відомо, що ви тісно спілкуєтеся з вітчизняними легкоатлетками, олімпійськими призерками Наталею Тобіас та Ольгою Саладухою. Скажіть, спілкування з такими успішними спортсменками якось відбивається на вашій психіці?
— Звичайно. Ці люди мають психологію чемпіонів, відтак і ти прагнеш бути схожим на них. Під час зустрічей дівчата розповідають про свої успіхи, медалі. Усе це відкладається у підсвідомості й змінює світосприйняття. Хочеться як мінімум досягти їхнього рівня, бути з ними на одній хвилі.
— Як на побутовому рівні проявляється «характер чемпіонів»?
— Такі люди в будь-якій ситуації знаходять позитив. Якщо є проблема — вони шукають її вирішення. Ніколи не доводилося бачити їх похмурими, з опущеними від якихось невдач руками.
— Руслане, зараз ви представляєте Донецький регіон. Напевно, можете розповісти, чим живе столиця Донбасу. Чи й справді там усі хочуть до Росії?
— Політикою я особливо не цікавлюся та й останнім часом я буваю в Донецьку нечасто. Але з того, що бачу, коли сюди приїжджаю, можу сказати: реальність суттєво відрізняється від того, що показують і розповідають на телебаченні. Тут тихо і спокійно. Справді, біля адміністрації є барикади, але там ніхто не воював. Там парк, де гуляють діти з батьками. Звісно, трапляються в місті невеликі «заварушки», але їх раз-два і немає. Насправді ніхто з тих людей, з якими я тут спілкувався, не хоче до Росії.
— Цікаво, чи за «Шахтар» ви як уродженець Київщини уболіваєте?
— Часом друзі запрошують піти на «Донбас-Арену». І хоча я особливо футболом не захоплююся, приємно, коли «Шахтар» виграє єврокубкові матчі. Він же представляє Україну — і це для мене важливо.
Руслан Дмитренко
Майстер спорту міжнародного класу з легкої атлетики (спеціалізація — спортивна ходьба на 20 км).
Народився 22 березня 1986 р. на Київщині.
Представляє Донецьку ШВСМ.
Переможець Кубка світу-2014 в Тайцині (Китай) в особистому та командному заліках.
Дворазовий срібний призер Універсіади-2013 (Казань).
Учасник Олімпіади-2012 у Лондоні.
Чемпіон та рекордсмен України.
Зріст — 180 см, вага — 68 кг.
Тренер — Денис Тобіас.
Закінчив Національний університет фізичного виховання та спорту.
Українська легкоатлетка Ярослава Магучіх здобула золото на етапі Діамантової ліги у стрибках у висоту. Етап проходить у місті Лозанна (Швейцарія). >>
Українці змагатимуться у 17-ти із 22-х паралімпійських видів спорту, що є рекордом в історії нашої країни. >>
За 10 мільйонів гривень продала свою шаблю на аукціоні українська фехтувальниця, дворазова олімпійська чемпіонка Ольга Харлан. >>
У наступному сезоні в єврокубковій історії вітчизняних клубів має статися знакова подія. >>
Новий сезон в Українській прем’єр-лізі набирає обертів — разом зі стартовими перемогами «грандів» та претендентів на єврокубки вже є і перші сенсації. >>
Слідуючи командному девізу: «The will to win», у Парижі вітчизняні олімпійці показали волю до перемоги й здобули хороший медальний результат. >>