Індія готова сприяти швидкому поверненню миру – Моді
Прем'єр-міністр Індії Нарендра Моді заявляє про готовність його країни зробити свій внесок усіма можливими способами, щоб сприяти швидкому поверненню миру в Україні. >>
«Іти під Верховну Раду? І робити піар тій клятій (нецензурно) з косою?! Та ти жартуєш!» — відреагувала одна моя знайома на запитання, чи не забула вона, що у вівторок під парламентом протестуватимуть проти «здачі» української території російському Чорноморському флоту.
«Та я б і пішов... Але перед відпусткою роботи багато, не хочеться відпрошуватися. І ще скажуть, що я за БЮТ або за гроші...» — це реакція іншого знайомого.
Обоє вони — патріоти, вкрай обурені підписаними в Харкові угодами про продовження перебування Чорноморського флоту Росії в Криму, обоє рахують, скільки років залишилося до 2042–го і плачуться, що не доживуть.
Нас таких багато — охочих поплакатися над гіркою долею «зрадженої і зневаженої» Вкраїни, полаяти антиукраїнську владу, сусіда, який «неправильно проголосував», опозицію, яка «брехлива», «штучна» або слабка. І — нічого не робити.
Здавалося б, коли ж іще протестувати, скидати владу, організовувати, хай йому грець, хоч киргизький, аби рішучий сценарій, як не тоді, коли «всенародно обрана влада» по шматках розпродає країну, зневажає її суверенітет і, смачно поплювавши, розтирає ногами Конституцію? Ні, ми, звісно, протестуємо й обурюємося. Але — в душі й на кухнях. Навіть не тому, що страшно (як це було колись), а просто «бо лідери розчарували і зрадили», політика «дістала», революції «підвели»... Та й просто ліньки.
А поки не робимо ми, роблять вони. Вони підписують угоди про ЧФ і ратифікують їх (ану скажіть, що ми цьому завадимо!), висловлюють готовність продати і здати хоч газотранспортну систему («та ми хоч зараз, але кому вона потрібна!» — із гіркотою зазначив в ефірі телеканалу «Інтер» Прем’єр–міністр Азаров), хоч що завгодно, аби покрити «страшну діру», організовану в бюджеті попереднім урядом нинішньої палкої опозиціонерки Юлії Тимошенко. І висловлюють (устами того ж Азарова, Януковича, «регіонального вісника» газети «Сєгодня») щире або щиро відпрацьоване здивування тим, що комусь це може не подобатися.
І вони мають рацію — діра в бюджеті чорна–пречорна, ВОНА здала все, що могла, майже половина країни підтримує ЇХ. А ми собі лаємося і чубимося. І «нас» теж можна зрозуміти — наші, «помаранчеві» лідери розсварилися, не виправдали надій, і, що найстрашніше, зневажили саму ідею масових протестів, перетворивши їх на спосіб заробляти гроші, а не висловлювати свою громадянську позицію. Історія їх за це не простить.
Але якби за часів Майдану ми ходили на мітинги диференційовано — залежно від того, кого з лідерів на сцені любимо, а кого — зневажаємо, Помаранчевої революції б не було. І ви, панове зрадливі й брехливі політики, згадайте: якби тоді ви нам платили, Помаранчевої революції б не було. Це через вас із Україною сталося те, що коїться зараз, але винні в цьому й ми — бо МИ це дозволили.
То, може, все–таки варто забути про сварки і разом рятувати державу? Хай навіть із тими опозиційними лідерами, які є. Поки не прийдуть інші.
Прем'єр-міністр Індії Нарендра Моді заявляє про готовність його країни зробити свій внесок усіма можливими способами, щоб сприяти швидкому поверненню миру в Україні. >>
Лідери держав поклали іграшки до місця мультимедійного мартирологу «Діти» в Києві та вшанували пам'ять загиблих юних українців хвилиною мовчання. >>
Нардепи Верховної Ради проголосували за ратифікацію Римського статуту Міжнародного кримінального суду >>
Голова Служби зовнішньої розвідки Олег Іващенко переконаний, що ефективність української армії на полі бою напряму залежить від результативності дипломатії на міжнародній арені. >>
Складові цієї "нової реальності", за задумом Кремля, такі: ворог дійсно прорвався на російську територію; на нього чекає неминуча поразка; але повернення територій займе час, росіянам потрібно почекати. >>
Гарріс прийняла висунення кандидаткою після урочистого поіменного голосування, в якому делегати від кожного штату символічно віддали свої голоси за неї. >>