УЇК–ЕНД ФУТБОЛЬНОЇ ЄВРОПИ
П’ЄДЕСТАЛ
Усупереч реаліям
![Усупереч реаліям](/img/content/i0/0.gif)
Тріумфальна хода збірної України майданчиками олімпійського Пекіна викликала на Батьківщині хвилю оптимізму — виявляється, не настільки все погано в нашому спорті. Так, у нас багато талановитих спортсменів і не менше видатних тренерів (щоправда, їхній середній вік — 62 роки), які можуть забезпечити гідний результат і принести країні славу. Але ж насправді виступ української збірної на ХХІХ Олімпійських іграх не є наслідком вдалої державної політики й високого становища спорту в суспільстві.
На жаль, чи не всі наші успіхи здобуваються не завдяки, а всупереч реаліям життя. І це твердження є не лише суб’єктивною думкою, а фактом, з яким погоджуються, в першу чергу, ті, хто знає ситуацію краще за інших — спортсмени та їхні наставники. У нас немає баз, стадіонів, залів, стрільбищ, атлети й тренери мешкають у гуртожитках, але навіть за такого скрутного становища медалі з найпрестижніших планетарних форумів привозять стабільно. Чиновники ж про Олімпіаду згадують лише в рік її проведення, коли починають у міру можливості підвищувати витрати на підготовку атлетів. А що було б, якби держава частіше поверталася до спорту обличчям?
«Феррарі» «стріляє» одиночними
![«Феррарі» «стріляє» одиночними](/img/content/i0/0.gif)
Уперше етап чемпіонату «Формули–1» відбувся на новій трасі у Валенсії — саме сюди, до Іспанії, перенесли «Гран–прі Європи», який раніше проводили на німецькому «Нюрнбургрингу». Нове місце змагань — нові відчуття й емоції. По суті, траса у Валенсії є міською, вуличною. В одному місці вона навіть проходить по розвідному мосту Астильрос, під яким у «звичайні» дні в порт заходять кораблі. Водночас за своїми характеристиками траса не схожа на вуличну «вертушку» Монако, адже має достатню ширину, чимало довгих прямих ділянок, що дозволяє розвивати високу швидкість.
Ударний суботник
![Ударний суботник](/img/content/i20/20848.gif)
Перед останнім уїк–ендом Олімпіади виступ української збірної вже перевищував усі очікування, а наші спортсмени зупинятися у гамуванні медальної спраги не збиралися. Після того, як на четвертий день змагань дзюдоїст Роман Гонтюк приніс команді першу медаль, «синьо–жовті» жодного дня не марнували, виборюючи, як мінімум, одну нагороду. Лише в завершальний день найграндіознішого старту чотириріччя, коли українці вже перевершили досягнення попередніх Олімпіад, наша скарбничка остаточно закрилася. Але перед цим, у суботу, наші олімпійці заробили рекордні для себе на цих Іграх шість медалей різного ґатунку.